Kirurgisen erikoisalan vaikutus lasten suprakondylaarimurtumien hoidon tuloksiin - Saarinen, Antti (My University, 2018)
Suprakondylaariset humerusmurtumat (supracondylar humerus fracture) ovat yleisimpiä lasten leikkaushoitoa vaativia murtumia. Vammamekanismina on tyypillisesti putoaminen ojennetun käden varaan. Dislokoituneeseen suprakondylaarimurtumaan liittyy riski hermo- ja verisuonivaurioihin, puutteellisen reduktion aiheuttamaan liikelaajuuden rajoittumiseen tai kantokulman pienenemiseen (cubitus varus -virheasento) ja kyynärvarren aitiopaineoireyhtymään. Suurin osa komplikaatioista olisi vältettävissä asianmukaisella hoidolla. Lastenkirurgeilla on Suomessa ollut vahva asema lasten murtumien hoidossa ja on arvioitu, että lastenkirurgit hoitavat valtaosan lasten suprakondylaarimurtumista, mikä poikkeaa muiden länsimaiden käytäntöistä. Tutkimuksessa vertailtiin erikoistuvien lääkärien, lastenkirurgian erikoislääkärien ja ortopedien leikkaushoidon tuloksia. Aineisto koostuu Turun yliopistollisessa keskussairaalassa vuosina 2005-2015 leikatuista lasten suprakondylaarimurtumista. Tutkimuksen mukaan ortopedeilla oli tilastollisesti merkitsevästi vähemmän epätyydyttäviä reduktioita, avoimia reduktioita ja komplikaatioita. Tutkimuksen mukaan leikkaushoidon laatu paranisi toimenpiteiden keskittämisellä ortopedian ja traumatologian erikoislääkäreille.
Keywords: Suprakondylaarinen humerusmurtuma, lastenkirurgia, lasten ortopedia