Opettajankoulutuksen omatoimisen varautumisen tilannekuva ja kehittämissuuntia - Eila Lindfors; Brita Somerkoski; Matti Waitinen; Riitta Jyrhämä; Kari Sormunen; Tea Seppälä (Pelastusopisto, 2022)
Opettajankoulutuksen omatoimisen varautumisen tilannekuva ja kehittämissuuntia -tutkimuksessa tarkastellaan yliopistojen opettajankoulutusyksiköiden omatoimista varautumista auditointiaineiston avulla. Omatoiminen varautuminen on turvallisuuspoikkeamienennakointia, mikä on osa kehittynyttä turvallisuuskulttuuria. Tutkimuksentavoitteena on tarkastella, millä tasolla opettajankoulutusyksiköiden omatoiminenvarautuminen on. Tarkastelun keskiössä on paloturvallisuus, sillä tutkimus on osa Palosuojelurahastonrahoittamaa OPETURVA II -hanketta (2018–2020). Tutkimus tukee paloturvallisuuden osalta sisäministeriön julkaiseman onnettomuuksien ehkäisyn toimintaohjelman ”Turvallinen ja onnettomuuksista vapaa arki” (Sisäministeriö 2019) tavoitteita, sillä opettajankoulutuksessa ja oppilaitoksissa toteuttavan paloturvallisuudenkehittämisen voidaan arvioida edistävän paloturvallisuutta tehokkaasti myös yhteiskunnassalaajemmin oppilaiden siirtyessä työelämään ja itsenäiseen elämään. Tämän vuoksierityisesti opettajankoulutuslaitosten paloturvallisuutta sekä opettajankouluttajien ja opettajaopiskelijoiden paloturvallisuusosaamista voidaan pitää yhteiskunnallisesti erityisenmerkittävänä. Auditointimallien käyttö on eräs tapa havainnoida oppilaitoksenturvallisuuskulttuurin systemaattisuutta. Tutkimuksen aineisto perustuu viiden opetta56jankoulutusyksikön Omatoimisen varautumisen auditointien (OVA) pohjalta laadittuihin kirjallisiin auditointiraportteihin. Auditointiraporttien analyysissä sovellettiin dokumenttianalyysiä. Omatoimisen varautumisen auditointiraporttien analyysin perusteella tutkimukseen osallistuneiden opettajankoulutusyksikköjen varautumisen ja suoriutumisentasot vaihtelivat. Yksi yksikkö ei yltänyt lakisääteiseen minimitasoon, kaksi yksikköä saavutti lakisääteisen minimitason ja kaksi yksikköä ylsi omaehtoiselle tasolle. Tulostenperusteella päättelimme, että paloturvallisuus profiloitui yliopisto-organisaatiossatekniseksi kokonaisuudeksi, mikä ei tavoittanut toivotulla tavalla rakennusten käyttäjiä. Tämän vuoksi opettajankoulutusyksiköissä erityistä huomiota tulee kiinnittää omatoimiseenvalvontaan, turvallisuusviestintään ja sen omaksumiseen yksiköissä. Lisäksi rakenteellista paloturvallisuutta tulee kehittää. Opettajankoulutuksen henkilöstö ja opiskelijat tulisi osallistaa turvallisuuskulttuurin edistämiseen ja ylläpitämiseen. Lisäksi opettajankoulutusyksiköissä voitaisiin perustaa johdon tueksi opetus-, tutkimus- ja teknisestähenkilökunnasta sekä eri tutkinto-ohjelmien opiskelijoista koostuva työryhmäturvallisuusjohtamisen ja systemaattisen vastuunjaon tueksi.
Pelastus- ja turvallisuustutkimuksen vuosikirja 2020