HIV-diagnostiikka ja pikatestit Immunokromatografinen kaksoisanalyyttimääritys HIV- ja hepatiitti B -diagnostiikkaan - Spangar, Anni (fi=Turun yliopisto|en=University of Turku|, 2016)
HIV ja hepatiitti B –virus (HBV) ovat veriteitse tarttuvia viruksia, jotka voivat vaarantaa verensiirtojen turvallisuuden. Luovutettu veri pitäisikin seuloa HIV- ja HBV-tartuntojen varalta kaikissa maissa. Yleisesti virusdiagnostiikassa käytetään immuno- tai nukleiinihappomäärityksiä, jotka kuitenkin vaativat laboratorio-olosuhteet, koulutetun henkilökunnan ja mittalaitteiston. Määritysten kallis hinta ja muut edellä mainitut vaatimukset ovat ongelmallisia erityisesti kehitysmaissa, joissa HIV- ja HBV-tartunnat ovat yleisiä, mutta joissa toisaalta ei ole käytössä samoja resursseja kuin kehittyneissä maissa. Kehittyviin olosuhteisiin soveltuvat hyvin yksinkertaiset pikatestit, joiden suorittamiseen ei vaadita esimerkiksi sähköä tai laboratoriovälineitä, ja jotka yleensä ovat edullisia. Pikatestit ovat kvalitatiivisia tai osittain kvantitatiivisia testejä, joita käytetään yksittäin tai pieninä sarjoina, ja jotka on suunniteltu siten, että tulos saadaan nopeasti. Yleensä tulos luetaan visuaalisesti ilman mittalaitetta. Useimmiten tällaiset testit ovat immunokromatografisia testejä eli yleisemmin lateraalivirtausmäärityksiä. HBV-pikatestejä on markkinoilla, mutta niiden analyyttinen herkkyys, kliininen herkkyys ja spesifisyys eivät yleisesti ole riittävän hyviä veriturvallisuuden takaamiseksi. HIV-pikatestejä on jo yleisesti käytössä ja pitkälle kehitettyinä ne soveltuvat myös veriseulontaan. Tutkielman kirjallisuusosassa perehdytään HIV-diagnostiikassa käytettyihin perinteisiin laboratoriomenetelmiin sekä pikatesteihin ja niiden soveltuvuuteen kehittyville alueille. Tutkielman kokeellisessa osassa kehitettiin LF-määritykset HIV:lle ja HBV:lle, ja tutkittiin voiko määritykset yhdistää samalle määrityslastulle, jolloin yhden testin suorittamisella saataisiin kahden määrityksen tulokset. Yhdistelmälastulla tulisi olla yhtä hyvä herkkyys ja spesifisyys kuin yksittäisillä määrityksillä. Määrityksessä käytettiin leimana Eu(III)-merkkiaineartikkeleita, joiden on aiemmin osoitettu mahdollistavan herkän määrityksen kehittämisen. Lisäksi laitteella mitattava merkkiainemolekyyli poistaa subjektiivisuuden tuloksen lukemisesta. Tulosten perusteella määritysten yhdistäminen yhdelle lastulle on haasteellista, ja määrityksiä tulisi kehittää edelleen suorituskyvyn parantamiseksi.