Paljaaksi riisuttu elämä : Paperittomuuden rakenteellinen tuotanto ja Giorgio Agambenin elämän politiikka julkisessa terveydenhuollossa - Friman, Fanny (My University, 2026)
Kandidaatintutkielmassani tarkastelin paperittomuuden rakenteellista tuotantoa sekä biopoliittista hallintaa osana turvapaikkapolitiikkaa ja julkista terveydenhuoltoa. Paperiton on maassa ilman oleskelulupaa, muualta kuin EU- tai ETA-maista tai Sveitsistä tullut henkilö, jonka oleskelulupa on umpeutunut tai jonka maahan tulo tai maassa oleskelu ei ole laillista. Paperittomuuden syyt ovat moninaisia. Globaalisti kasvanut pakolaisuuden määrä ja vastaavasti kiristynyt turvapaikkapolitiikka ovat osaltaan lisänneet kielteisten turvapaikkapäätösten ja siten EU:n alueella laittomasti oleskelevien ihmisten määrää. Tämä on johtanut paperittomuusilmiön yleistymiseen, kun paperittomat joutuvat tai valitsevat jäädä EUalueelle. Paperittomien hyvinvointia haastavat köyhyys, pakolaismatkaan liittyvät riskit, keskimääräistä heikompi terveydentila sekä elinolosuhteet. Heidän oikeutensa julkisiin terveydenhuollon palveluihin on silti useissa kansallisvaltioissa rajattu. Oikeus terveyteen on ihmisoikeus, joka taataan hyvinvointivaltiossa terveyspalveluiden hyvän ja kattavan saavutettavuuden kautta. Tästä huolimatta useat EU-maat venyttävät tai rikkovat kansainvälisen oikeuden ihmisoikeusinstrumenttien puitteissa määriteltyjä oikeuksia terveyteen ja hyvinvointiin. Sosiaalisten oikeuksien toteutuminen on ehdollistettu kansalaisuudelle tai tietyt oikeudelliset ehdot täyttävälle oleskelulle. Samaan aikaan sosiaalisten oikeuksien toteutumiseen kytkeytyvät instituutiot toimivat yhä useammin siirtolaispolitiikan instrumentteina. Tutkielmani tavoitteena oli ymmärtää, millaisin biopoliittisin mekanismein paperittomia siirtolaisia hallitaan kansallisvaltioiden oikeudellis-poliittisissa rakenteissa. Tutkielmassani hyödynsin juristi ja filosofi Giorgio Agambenin elämän politiikkaa käsittelevää kirjallisuutta. Agamben kritisoi filosofi Michel Foucault’n käsitystä kehittävästä ja elämää vaalivasta biopoliittisesta hallinnasta, ja esittääkin modernissa biopolitiikassa olevan ennemmin kyse suvereenin vallasta laiminlyödä, hylätä ja antaa kuolla. Tutkielmassani käsitin paperittomuuden olevan tuotettu ja rakenteellinen ilmiö. Lainsäädäntö ja turvapaikkapolitiikan prosessit vaikuttavat paperittomien määrään. Esimerkiksi turvapaikkaprosessissa maatiedolla ja sen keräämiseen liittyvillä normatiivisilla oletuksilla on suuri merkitys siihen, saako turvapaikanhakija oleskeluluvan. Paperittomuutta ei siten voi typistää ainoastaan yksilölliseksi valinnaksi tai toiminnan seuraukseksi. Paperittomiksi päädytään erilaisten syiden vuoksi, ja paperittoman oikeudellinen asema on usein dynaaminen. Paperittomuus onkin siten ennemmin status, jota määrittävät ulkoapäin määritelty laittomuus, karkotusuhan alla eläminen, viranomaisilta piiloutuminen ja elinolosuhteiden yleinen prekaarius. Samaan aikaan osa paperittomista elää ja pyrkii kohti normaalia elämää rakentaen siteitä maahan, jossa oleskellaan. Paperittomat ovat sosiaalisesti haavoittuvainen ryhmä, jonka parissa terveyteen liittyvät eriarvoisuustekijät kasautuvat. Haavoittuvuus kytkeytyy biopolitiikkaan ja rakenteelliseen väkivaltaan, kun poliittisen tahtotilan puutteesta johtuva hoitamattomuus johtaa terveyden heikentymiseen. Agambenin biopolitiikan perusta on suvereeni valta, joka moderneissa hyvinvointivaltioissa on pirstaloitunut yhteiskunnan instituutioiden eri toimijoille. Terveydenhuollon ammattilaiset käyttävät suvereenia valtaa päättäessään esimerkiksi siitä, kuka saa hoitoa ja mitkä oireet määritellään kiireellistä hoitoa vaativiksi. Pitkälle kehittyneet hyvinvointivaltiot ovat hioutuneita biopoliittisen hallinnan koneistoja, jotka asettavat palveluiden saamiselle tiukat ehdot. Paperittomista tulee agambenilaisia homo sacereita, joiden paljas elämä rajataan oikeudellisen ja poliittisen järjestelmän ulkopuolelle.
Keywords: paperittomuus; paljas elämä; terveydenhuolto; biopolitiikka; suvereeni