Studies on the pathogenesis and historical seroprevalence of Lyme borreliosis in Finland - Cuellar, Julia (fi=Turun yliopisto|en=University of Turku|, 2020)
Lyme borreliosis (LB) is a common tick-borne infectious disease in the Northern Hemisphere. The LB causing Borrelia burgdorferi sensu lato (Borrelia) spirochetes enter the human host via the tick bite. From the initial entry site Borrelia may disseminate in the blood vasculature to distant organs. In the disseminated stage of LB, the infection is manifested as inflammation in the joints, peripheral and central nervous system, skin or heart. LB patients are successfully treated with antibiotics. Without antibiotic treatment Borrelia adheres to the host molecules and is able to persist in the host tissues for a long time. The aims of this study were to investigate how Borrelia survives despite its limited metabolic capacity, how the host molecule biglycan affects the infectivity and dissemination of Borrelia in vivo, and, what was the LB seroprevalence in Finland fifty years ago, when LB was still an unrecognized disease. The study results showed that Borrelia expresses a periplasmic Basic membrane protein D involved in the salvage of purine nucleosides which are essential molecules for RNA and DNA synthesis. Further, the results revealed that biglycan affects the infectivity and dissemination of Borrelia in the mammalian host, and the host immune response. Finally, the results strongly suggested that LB was a common infectious disease in Finland half a century ago. In summary, the study results broaden the knowledge on the metabolism and pathogenesis of Borrelia, which is important for the discovery of novel vaccines or drug treatments. Further, knowledge on the LB seroprevalence fifty years ago helps to understand and proportionate the LB seroprevalence today.

Lymen borrelioosi on pohjoisella pallonpuoliskolla yleisin puutiaisvälitteinen infektiotauti. Borrelia burgdorferi sensu lato (borrelia) -spirokeettabakteerit pääsevät puutiaisen pureman kautta ihmisen ihoon ja leviävät verenkierrossa eri kudoksiin. Taudin levinneessä vaiheessa potilailla on usein tulehdusoireita nivelissä, ääreis- ja keskushermostossa, ihossa tai sydämessä. Borrelioosia voidaan hoitaa tehokkaasti antibiooteilla. Ilman antibioottihoitoa borreliabakteerit tarttuvat ihmisen omiin kudosmolekyyleihin sekä säilyvät kohdekudoksissa elinkykyisinä pitkään. Tämän tutkimuksen tavoitteina oli selvittää, miten borreliabakteerit selviävät pitkään elinkykyisenä suppeasta aineenvaihduntakyvystä huolimatta, miten biglykaani-kudosmolekyyli vaikuttaa bakteerin infektiokykyyn sekä selvittää, mikä oli borrelioosin yleisyys Suomessa vuosina 1968–72, jolloin borrelioosin taudinaiheuttajabakteeri oli vielä tuntematon. Tutkimustulokset osoittivat, että borreliabakteerit ottavat talteen elintärkeitä nukleosidejä RNA- ja DNA-synteesiä varten Basic membrane protein D (BmpD) -proteiinin avulla. Bakteerien sisäkalvolla sijaitseva BmpD-proteiini kuljettaa ainakin kahta eri puriininukleosidiä ihmisen kudosympäristöstä bakteerisolun sisälle. Toiseksi tutkimustulokset selvittivät, että biglykaani-kudosmolekyyli vaikuttaa borreliabakteerien infektiokykyyn ja leviämiseen sekä isäntäeläimen tulehdusvasteeseen. Lopuksi paljastettiin, että borrelioosi oli yleinen infektiotauti Suomessa 50 vuotta sitten. Yhteenvetona voidaan todeta, että tutkimustulokset tuovat uutta tietoa borreliabakteerin metaboliasta ja taudinaiheuttamiskyvystä, mitä voidaan hyödyntää tulevaisuudessa mm. rokote- ja lääkekehityksessä. Lisäksi tieto borrelioosin yleisyydestä vuosina 1968–72 auttaa suhteuttamaan borrelioosin yleisyyttä tänä päivänä.