Kansainvälinen Turun Seurahuone - Topi Artukka (Turun kaupunki, 2025)
Seurapiirit ja eliitin kulttuurihistoria ovat kiinnostaneet
laajasti modernia populaarikulttuuria viime vuosikymmenet.
Erityisen suosittuja ovat olleet menneisyyteen
sijoittuvat elokuvat ja tv-sarjat, kuten esimerkiksi brittiläiset
Nuori Victoria (2009), Downton Abbey (2010–2015)
ja ruotsalainen Anno 1790 (2011), tai useat uudet versiot
Anna Kareninasta (2000, 2012, 2013, 2017). Suomessa
Ylen suurtuotanto Hovimäki (1999–2003) keräsi valtavat
määrät historiasta lumoutuneita katsojia television
ääreen 2000-luvun taitteessa. Monissa seuraelämää
kuvaavissa elokuvissa ja sarjoissa on mukana vahva
kansainvälisyyden ja ylirajaisuuden teema, jonka kautta
seurapiirit näyttäytyvät historiallisena ilmiönä.
Seurapiirien värikäs historia ei kuitenkaan ole pelkkää
pukuloistoa ja meheviä juonenkäänteitä, vaan sillä on
myös keskeinen tutkimuksellinen merkitys. Kansainvälisten
ilmiöiden leviämiseen, yhteiskunnalliseen verkostoitumiseen
tai kokousten ja kabinettien ulkopuoliseen
vallankäyttöön liittyviä kysymyksiä voidaan tarkastella
uudella tavalla keskittymällä seurapiirien toimintaan ja
säätyläisten tuottamiin lähdeaineistoihin. Näin seurapiirien
ja säätyläistön kulttuurihistoriaa tutkimalla voidaan
päästä käsiksi laajempiin yhteiskunnallisiin kysymyksiin.
Turun ja Suomen suuriruhtinaskunnan kontekstissa seurapiirien
kautta voidaan tutkia vaikkapa venäläisen ja
suomalaisen valtaeliitin sosiaalisten suhteiden rakentamista
sekä seuraelämän merkitystä uudelle suuriruhtinaskunnalle.
Tässä tutkimuskatsauksessa tarkastellaan säätyläisistä
koostuneen Turun seurapiirin keskeisen näyttämön
Turun Seurahuoneen toimintaa sen ensimmäisellä vuosikymmenellä
vuosina 1812–1819 sekä toiminnan kansainvälisiä
ulottuvuuksia. Tutkimuskatsaus keskittyy
erityisesti suomalaisten ja venäläisten välisiin suhteisiin,
hyödyntäen Turun Seurahuonetta esimerkkinä Suomen
suuriruhtinaskunnan ja sosiaalisten suhteiden tietoisesta
rakentamisesta. Katsaus perustuu meneillään olevaan
väitöstutkimukseeni, joka tarkastelee uuden, modernin
sosiaalisen kulttuurin syntyä Suomessa 1810-luvulla. Se
tuottaa uutta tietoa suomalaissäätyläistön keskinäisistä
suhteista ja seurapiirien rakenteista sekä erilaisista kulutus-
ja seurustelutavoista, seuraelämän näyttämöistä
sekä säätyjärjestelmän rajapintojen muotoutumisesta
ja purkautumisesta. Tutkimukseni myös sitoo aikakauden
toimijat, tavat ja ilmiöt kansainväliseen kontekstiin
ja osoittaa suomalaisen yläluokan olleen tiiviisti osa eurooppalaista
säätyläisyhteisöä, jota yhdistivät yhteiset
ihanteet, koulutus, kielitaito, tapakulttuuri sekä kiinnostus
esimerkiksi kirjallisuuteen ja musiikkiin.
Turku tarjoaa mielenkiintoisen ympäristön seurapiirien
tutkimukselle, sillä se oli 1810-luvulla Suomen tärkein
kaupunki. Turkuun oli sijoitettu vuodesta 1809 alkaen
uuden suuriruhtinaskunnan keskushallinto ja instituutioita,
kuten venäläisen kenraalikuvernöörin johtama
siviilihallinto keskusvirastoineen ja venäläinen sotilasjohto
sekä hallituskonselji eli senaatti. Lisäksi kaupungissa
sijaitsivat jo ennestään yliopisto, tuomiokapituli ja
hovioikeus. Instituutioiden kasvavaa virkamieskuntaa
varten Turkuun muutti muualta Suomesta aatelistoa ja
muuta säätyläistöä sekä erityisesti venäläisiä upseereja
perheineen.1,2 Tämän seurauksena kaupunkiin syntyi uudenlainen
urbaani seurapiiri ja sosiaalinen areena, jossa
tanssiaiset, illalliskutsut, kadut ja kahvilat olivat paitsi
näyttäytymisen ja seurustelun myös politiikan teon ja
vallankäytön paikkoja.