Markkinalikviditeetin dynamiikka kriisiaikoina : Empiirinen analyysi Helsingin pörssistä 2005–2024 - Saarinen, Juuso (My University, 2026)
Rahoitusmarkkinoiden likviditeetti on aihe, jonka merkitys konkretisoituu vasta kriiseissä. Normaalioloissa kaupankäynnin sujuvuus on itsestäänselvyys, mutta markkinahäiriöissä likviditeetin katoaminen voi voimistaa hintaliikkeitä ja vaikeuttaa sijoittajien toimintaa. Helsingin pörssi on eurooppalaisessa mittakaavassa pieni, ja monissa osakkeissa kaupankäynti on jo lähtökohtaisesti ohutta. Silti Suomen markkinoita koskeva likviditeettikirjallisuus on kansainvälisessä vertailussa suppea. Jo tehdyt tutkimukset viittaavat siihen, että likviditeettiriski on Suomessa poikkeuksellisen merkittävä hinnoittelutekijä. Tutkimuksissa ei olla kuitenkaan päästy yksimielisyyteen siitä, mikä likviditeettiriskin komponentti on tärkein. Tämä tutkielma tarkastelee, miten epälikviditeetti jakautuu Helsingin pörssissä pienten ja suurten yhtiöiden välillä, sekä miten kyseinen jakauma muuttuu markkinakriiseissä. Tutkielmassa pyritään myös arvioimaan, pätevätkö suurille markkinoille rakennetut teoriat myös pienessä ja rakenteeltaan ohuessa ympäristössä. Tutkimus perustuu Nasdaq Helsingin päälistan päivähavaintoihin vuosilta 2005–2024 ja data on haettu LSEG Workspace -tietokannasta. Edellä mainittu aineisto kattaa kolme luonteeltaan erilaista kriisijaksoa: rahoitusjärjestelmän sisältä kehittyneen finanssikriisin, valtionvelkamarkkinoilta kummunneen euroalueen velkakriisin ja markkinoiden ulkopuolelta iskeneen koronapandemian. Epälikviditeettiä mitataan Amihudin (2002) ILLIQ-mittarilla, joka suhteuttaa absoluuttisen päivätuoton kaupankäyntivolyymiin. Tilastollisena menetelmänä käytetään paneeliregressiota yrityskohtaisilla kiinteillä vaikutuksilla, joilla kontrolloidaan yritysten välisiä pysyviä eroja. Kriisien ja kokoluokan yhteisvaikutusta testataan interaktiotermeillä. Lisäksi robustisuutta varmistetaan korvaamalla binäärinen kokoluokkamuuttuja jatkuvalla ln(markkina-arvo) -muuttujalla, jotta tulokset eivät riipu yksittäisen mediaanirajan valinnasta. Pienet yhtiöt ovat Helsingin pörssissä systemaattisesti epälikvidimpiä kuin suuret, ja ero on rakenteellinen läpi koko tarkastelujakson. Kriisit eivät luo tätä eroa mutta kärjistävät sitä merkittävästi. Finanssikriisissä pienyhtiöiden epälikviditeetti lähes kaksinkertaistui suuriin yhtiöihin verrattuna, ja velkakriisissä nousu oli noin 70 prosenttia. Suurten yhtiöiden likviditeetti kesti molemmat kriisit lähes häiriöttä. Koronapandemian osalta ILLIQ-mittari antoi kuitenkin harhaanjohtavan kuvan, koska paniikkimyyntien paisuttama volyymi painoi mittaria mekaanisesti alas todellisesta markkinahäiriöstä huolimatta. Kiinteiden vaikutusten malli paljasti yrityskohtaisten kiinteiden ominaisuuksien selittävän kaksi kolmasosaa yrityksen koon ja likviditeetin yhteydestä. Tuottojen tasolla pienet yhtiöt tuottivat heikommin kuin suuret kaikilla osajaksoilla, mikä ei suoraan tue yksinkertaisinta likviditeettipreemiotulkintaa mutta sopii yhteen flight-to-liquidity-mekanismin kanssa. Kokonaisuutena tulokset osoittavat, että kansainvälisessä kirjallisuudessa dokumentoitu likviditeetin epäsymmetrinen käyttäytyminen toteutuu myös Helsingin pörssissä, ja kriisit vahvistavat likviditeetin epäsymmetriaa.
Keywords: likviditeetti; epälikviditeetti; Amihud-luku; Helsingin pörssi; flight-to-liquidity; paneeliregressio; kriisi; kokoluokka; likviditeettipreemio