Лексико-грамматические и стилистические особенности перевода с финского на руский язык (на материале книги Антти Туомайнена "Шахта") - Legenka, Inna (My University, 2020)
Темой нашей исследовательской работы являются переводческие трансформации. В данной дипломной работе источниками для лингвистического сопоставитель-ного анализа послужили книга финского писателя Антти Туомайнен «Шахта» и ее перевод на русский язык, осуществленный переводчицей Евгенией Богдано-вой. Целью исследования является выяснение примененных Богдановой пере-водческих трансформаций в процессе перевода и их анализ с точки зрения линг-вистики, а также составление краткого финско-русского словаря сленга и разго-ворного языка. Лингвистический анализ перевода был проведен с помощью классификации пе-реводческих трансформаций, предложенной В.Н. Комиссаровым (1990). Линг-вист выделяет лексические, грамматические и лексико-грамматические транс-формации. К лексическим он относит транскрипцию/транслитерацию, калькиро-вание, конкретизацию, генерализацию и модуляцию. В качестве грамматических выступают дословный перевод, членение и объединение предложений и грамма-тические замены членов предложения, форм слова и частей речи. К комплексным лексико-грамматическим Комиссаров относит описательный и антонимический переводы, компенсацию, а также он предлагает использование технических при-емов, таких как перемещение, добавление и опущение лексических единиц в процессе перевода. С помощью данной классификации возможен анализ почти всех переводческих трансформаций, примененных переводчиком, за исключени-ем имеющихся в оригинальном тексте сленга, диалекта, а также фразеологиче-ских единиц. Поэтому нами были использованы также классификация А.А. Ста-рухиной для анализа сниженной лексики оригинала и классификация Л.Ф. Дмитриевой для разбора фразеологических единиц. Вследствие проведенного нами лингвистического анализа, сравнивая ориги-нальный текст и его перевод, мы выяснили, какие именно переводческие транс-формации были использованы при переводе детектива «Шахта» с финского на русский язык. Для достижения адекватности перевода Богданова использовала такие приемы в процессе перевода, как дословный перевод, членение и объединение предложе-ний, грамматические замены членов предложения, форм слова и частей речи, описательный и антонимический переводы, конкретизацию и генерализацию, модуляцию, компенсацию, транскрипцию и калькирование, перемещения, опу-щения и добавления лексических единиц.

Tiivistelmä 1. Johdanto Työn aiheena on leksikaalis-kieliopilliset ja stilistiset käännöstranformaatiot/ratkaisut. Tarkasteltavina kyseisessä työssä olivat vuonna 2015 julkaisema suomalaisen Antti Tuomaisen dekkari ”Kaivos” ja sen vuonna 2016 ilmestynyt käännös venäjän kielelle «Шахта». Kääntäjä E. Bogdanova toteutti käännöksen. Työn tarkoituksena oli tutkia laadullisesti minkälaisia käännösratkaisuja (käännöstrans-formaatioita) kääntäjä oli käyttänyt tässä dekkarissa ja koota kirjassa olevasta sanastosta pieni slangi-puhekielisanakirja. Kääntäjät, jotka työskentelevät suomi – venäjä kieliparin kanssa, voivat hyödyntää työssään tätä sanakirjaa. Aihe on ajankohtainen, sillä suomen kieli, joka kuuluu suomalais-ugrilaisiin kieliin, on harvinainen ja vain pienen väestöryhmän puhuma kieli. Työn hypoteesi on, että suomen kieltä on vaikeaa kääntää. Materiaalina työssä toimi Anti Tuomaisen dekkari ”Kaivos” (Tuomainen, A. ”Kaivos” 2015. Helsinki, Like Kustannus Oy) ja sen venäjänkielinen käännös «Шахта» (Ту-омайнен, А. «Шахта», 2016, Москва, АСТ). Materiaali tutkittiin V. N. Komissarovin kehittämän lingvistisen luokittelun avulla. Tut-kimuksessa käytettiin Komissarovin lisäksi Staruhinan ja Dmitrievan L.F. et al. luokitte-luja. Työ koostuu johdannosta, kolmesta luvusta, johtopäätöksistä ja lähdeluettelosta. 2. Teoriatausta Käännöstiede on tiede, jonka tutkimuskohteena ovat kääntäminen, käännösprosessi ja kääntämisen tuotokset, sekä kääntäjän käännösratkaisut. Kääntämisen määritelmä vaih-telee riippuen lingvistien omista näkemyksistä. Työssämme tutkittiin näitä eri näkemyk-siä ja niiden pohjalta päästiin johtopäätöksiin, että kääntäminen - on kääntäjän tekemä prosessi, jonka tuloksena syntyy tekstiä toisella kielellä. Tässä työssä käytettiin Tariverdievan (2018) luokittelua, joka jakaa kaikki kirjalliset käännökset kaunokirjallisuuden ja informatiivisen käännöksiin. Tutkittavana aineistona ovat Tuomaisen teos ”Kaivos” ja sen käännös, jotka kuuluvat tyyliltään kaunokirjallisuu-teen, joten Bogdanovan tekemä käännös on kaunokirjallisuuden käännös. Se on erityisen kääntämisen laji siinä mielessä, että vaikka kääntäjällä on vapaammat kädet käännösrat-kaisujen valinnassa ja hänen ei tarvitsee tehdä tarkkaa käännöstä, silti vaatimuksena on saada tulokseksi kommunikatiivisesti samanarvoinen teksti, jossa on otettu huomioon lukijoiden tarpeet ja odotukset. Eli tehdessään kaunokirjallisuuden käännöstä kääntäjä joutuu tekemään käännösratkaisuja. Käännösratkaisulla tarkoitetaan erilaisia ratkaisuja, joita kääntäjä käyttää/tekee tavoitel-lessaan käännöksen ekvivalenssia eli vastaavuutta ja adekvaattisuutta. Tässä tutkielmassa käytän ekvivalenssi-termiä tarkoittamaan Parsinin mukaan (1999) merkityksen yhtäläi-syyttä käännöksen ja sen lähtötekstin välillä. Ahmedova (2019) tarkoittaa adekvaatti-suudella käännöksen ja lähdetekstin samanarvoisuutta, tulokielen normien noudattamis-ta. Käännösratkaisut (transformaatiot) voidaan luokitella, joten tiedemiehet tarjoavat erilai-sia lingvistisiä luokitteluja. Työssä tutustutaan lyhyesti muutamaan käännösratkaisujen luokitteluun. L.S. Barhudarovin (1975, 194) mukaan on olemassa neljä käännöstrans-formaatiota: 1) siirtoja; 2) korvauksia; 3) lisäyksiä; 4) poistoja. Retskerin (2009) kään-nösvastineiden luokittelu jakaa kääntäjän keinot vain kahteen ratkaisuun: grammaattisiin ja leksikaalisiin, joihin kuuluvat mm. konkretisointi, käsitteen laajentaminen, antonyymi-nen käännös ja kompensointi. V.N. Komissarov (1990, 172) tarjoaa meille sellaisen luokittelun, jossa on leksikaaliset, kieliopilliset ja yhdistetty leksikaalis-kieliopilliset käännösratkaisut. Komissarovin mu-kaan leksikaalisiin transformaatioihin kuuluvat myös transkriptio/translitterointi ja kään-nöslaina, jotka yleensä käytetään vastineettoman sanaston kääntämiseen. Tutkittavassa aineistossa vastineetonta sanastoa ovat mm. ihmisten, paikkojen, kaupunkien, yritysten ja sanomalehtien nimet. Näiden kaikkien lisäksi hän erottelee kieliopillisista transformaa-tioista lauseiden jäsentämistä ja yhdistämistä, suorakäännöstä ja kategoriavaihdoksia, kuten muutokset lauseiden rakenteissa, sanajärjestyksessä ja sanaluokissa. Komissarovin mukaan leksikaalisiin ja yhdistettyihin leksikaalis-kieliopillisiin käännösratkaisuihin kuu-luvat konkretisointi, yleistäminen, käsitteen laajentaminen (смысловое развитие или модуляция), kuvailevat ja antonyymiset käännökset ja kompensointi. Hän käsittelee teoksessansa Teorija perevoda/Lingvisticheskii aspekt (1990) myös sellaiset käännösrat-kaisut, kuten sanojen/sanaliittojen siirto, lisäys ja poisto. Meidän mielestämme Komissa-rovin luokittelu on aika laaja ja hänen lähestymistapansa oli tutkielmamme kannalta so-piva, joten pyrin tässä työssä analysoimaan Bogdanovan käännöstä tämän käännöstie-teen teorian avulla. Tämä päätös perustuu ennen kaikkea yllä kuvattuun luokitteluun, joka kattaa mahdollisesti kaikki käännöksestä löydetyt kääntäjän tekemät käännösratkai-sut. Myönnämme, että Komissarovin luokittelun avulla ei pysty analysoimaan mm. mur-retta, slangia, arkikieltä, mutta myös niiden osalta kääntäjä tekee käännösratkaisuja, jo-ten jouduimme käyttämään Staruhinan (2013, 118) luokittelua. Se antaa meille mahdolli-suuden tarkastella käytettyjä käännösratkaisuja laajemmassa kontekstissa. 3. Analyysi Tutkielmassamme tutkittiin laadullisesti suomenkielistä alkuperäistä tekstiä ja sen kään-nöstä venäjän kielelle. Tutkimiseen olemme soveltaneet Komissarovin lisäksi Dmitrievan ja Staruhinan luokitteluja. Aineiston analyysimenetelmänä oli vertailu lähde – ja tulo-tekstin välillä. Tarkoituksena oli saada tietää minkälaisia käännösratkaisuja kääntäjä oli käyttänyt teh-dessään käännöstä. Muistutetaan, että Komissarov (1990) jakaa käännösratkaisut kie-liopillisiin, leksikaalisiin ja yhdistettyihin leksikaalis-kieliopillisiin. Käännöstekstistä löydettiin kaikki hänen luokittelussansa mainitut grammaattiset kään-nösratkaisut, nimittäin lauseiden jäsentäminen ja yhdistäminen, suora käännös ja muu-tokset lauseiden rakenteissa, sanajärjestyksessä ja sanaluokissa. Tehdyn analyysin pohjal-ta kävi ilmi, että, näistä kaikista yllämainituista grammaattisista käännösratkaisuista esiintyy eniten lauseiden yhdistämistä ja jäsentämistä ja vähiten käytetty käännösratkai-su oli suora käännös. Leksikaalisista ja yhdistetyistä leksikaalis-kieliopillisista transformaatioista löytyivät konkretisointi, yleistäminen, käsitteiden laajentaminen, kuvailevat ja antonyymiset kään-nökset, kompensointi, transkriptio ja käännöslaina. Vertailuanalyysin jälkeen saimme selville, että yllämainittuja käännösratkaisuja oli käytetty suunnilleen yhtä paljon, tämä johtopäätös perustuu siihen, että niitä löytyi runsaasti ja melkein joka lajia joka sivulta analyysin aikana. Puhtaina leksikaaliset käännösratkaisut löytyvät harvoin, yleensä käännösprosessia teh-täessä niitä yhdistetään. Transkriptiota ja käännöslainaa oli käytetty useasti, sillä alkupe-räisestä suomalaisesta tekstistä löytyi runsaasti vastineetonta sanastoa, esim. erisnimiä. Kääntäjä käytti tehdessään erisnimien käännöstä myös huomattavan paljon poistoja (esim. oli jätetty väliin kauppojen, ravintoloiden nimet) lisäyksiä (oli jossain määrin lisät-ty selityksiä suomalaisten nimien merkityksistä) ja kuvailevaa käännöstä (erisnimien merkitykset selitettiin laajemman kuvauksen avulla). Äsken mainitut erisnimien kään-nöskeinot eivät olleet Komissarovin luokittelussa. Komissarov mainitsee teoksessansa myös sellaiset mahdolliset käännösratkaisut kuten sanojen/sanaliittojen siirrot, lisäykset ja poistot. Bogdanova teki käännökseensä monen-laisia lisäyksiä ja poistoja sanojen, sanaliittojen ja jopa lauseiden tasolla. Usein kääntäjä myös käytti molempia ratkaisuja samojen lauseiden kohdalla. Sanojen ja sanaliittojen siirtoja esiintyi myös runsaasti käännöksessä. Alkuperäisen tekstin murre, slangi, arkikieli ja jne. ja niiden osalta tehdyt käännösratkaisut oli analysoitu Staruhinan ja Dmitrievan luokittelujen avulla. Dmitrieva tarjoaa kaksi tapaa kääntää murretta, slangia, arkikieltä ja säädytöntä sanastoa jne. käyttäen disfemitistista ja eufemistista käännöstä. Bogdanova käytti disfemitistista käännöstapaa, silloin kun oli korvannut lähdetekstin neutraalisanoja emotionaalisesti ja tyylillisesti karkeammilla sanoilla. Eufemistista käännöstä kääntäjä käytti peittääkseen jyrkkiä ja epämiellyttäviä lähdetekstin ilmaisuja ”pehmeämmillä” sanoilla. Vertailuana-lyysin avulla lähdetekstin ja käännöksen välillä huomasimme, että Bogdanova käänsi useasti suomalaiset kirosanat suoraan venäjän kielelle. Tähän kääntäjän ratkaisuun olen soveltanut Staruhinan luokittelua, jonka mukaan sellaista sanastoa voidaan kääntää joko suorana tai epäsuorana käännöksenä. Idiomien analyysiin sovelsin Komissarovin ja Dmitrievan luokitteluja. Komissarovin ja Dmitrievan mukaan voi kääntää lähdekielen idiomeja toisille kielille käyttäen: 1) frase-ologisia ekvivalensseja, jotka tarkoittavat täydellistä syntaktista ja semanttista vastaa-vuutta lähde- ja käännöskielissä; 2) fraseologisia vastineita, jotka tarkoittavat idiomien merkityksen samankaltaisuutta, mutta sanastollista erilaisuutta; 3) idiomien suoraa eli sanatarkkaa käännöstä; tämä käännösratkaisu on mahdollinen vain silloin, kun se kuulos-taa hyvältä lukijoiden korvissa. Dmitrieva tarjoaa meille neljännen käännösratkaisun ni-meltään kuvaileva käännös, jota on käytettävä silloin kun tulokielessä ei ole vastaavaa idiomia eikä ekvivalenssia ja sitä ei pysty kääntämän sanasta sanaan. Sen keinon avulla pystyy selittämän lähdekielen idiomin merkitystä. Tehdyn analyysimme pohjalta, kävi ilmi, että kääntäessään lähdetekstin idiomeja Bog-danova oli käyttänyt fraseologisia ekvivalensseja ja vastineita venäjän kielestä. Suora käännöstä oli käytetty vähän, me emme löytäneet enempää kuin yhden esimerkin koko tekstistä. Kuvailevaa käännöstä ei ollut käytetty olleenkaan. Huomattiin, että Bogdanova oli kovin paljon korvannut lähdetekstin neutraalisanastoa venäjänkielisillä idiomeilla. Pitää mainita, että käännösprosessin aikana kääntäjällä on ollut välillä ongelmia venäjänkielisen sanaston kanssa, nimittäin ”oikeiden” sanojen valit-semisessa, käyttämisessä ja niiden sopivuudessa käännöskontekstissa. Nämä epäonnistu-neet kääntämiset oli tässä työssä analysoitu Dmitrievan et al. (2005) luokittelun avulla, joka erittelee kahden tyyppisiä virheitä, jotka mahdollisesti voivat tulla käännöstekstiin: 1) normatiivis-stilistisiä; 2) tyyliopillisia. Tehdyn analyysin avulla molempia virheitä löy-dettiin tekstistä, jotka oli analysoitu luvussa 4.4.3 «Трудности перевода». 4. Johtopäätöksiä Tässä tutkimuksessa suoritimme tehtävät, jotka olimme antaneet itsellemme: 1). havaita millaisia kieliopillisia, leksikaalisia ja stilistisiä käännösratkaisuja kääntäjä käytti tehdes-sään käännöstään; 2) koota kirjassa olevasta sanastosta pieni slangi-puhekielisanakirja. Tehdyn lingvistisen analyysin pohjalta voimme päästä seuraaviin johtopäätöksiin: 1) kieliopilliset, leksikaaliset ja stilistiset erot lähde- ja käännöskielen välillä ovat pää- syitä erilaisten käännösratkaisujen käyttämiseen; 2) käännösratkaisut ovat usein yhdistettyjä ja yksittäisinä ne esiintyvät harvoin, koska kääntäjä voi yhdistää erilasia transformaatioita yhden lauseen sisällä; 3) Bogdanova käytti tehdessään käännöstään sellaisia käännösratkaisuja, kuten lauseiden jäsentäminen ja yhdistäminen, suorakäännös ja muutokset lauseiden rakenteissa, sanajär-jestyksessä ja sanaluokissa. Leksikaalisista ja yhdistetyistä leksikaalis-grammaattisista löytyivät konkretisointi, yleistäminen, käsitteiden laajentaminen, kuvailevat ja antonyy-miset käännökset, kompensointi, transkriptio ja käännöslaina. Bogdanova myös teki käännökseensä monenlaisia siirtoja, lisäyksiä ja poistoja sanojen, sanaliittojen ja jopa lau-seiden tasolla. 4) välittääkseen tekstin tyylin vaikutusta, joka välittyy tyypillisesti dekkareissa mm. idiomien, puhekielen ja slangin avulla, kääntäjä käytti disfemitistista ja eufemistista käännöstapaa. Alkuperäisen tekstin tyylin säilyttämiseksi kääntäjä käänsi usein alatyyli-siä ilmauksia käyttäen suoraa käännöstä. 5) kirjailijan idiomit eivät olleet vaikeita kääntäjälle, päinvastoin, lyhyitä, neutraaleja lauseita oli käännetty venäjänkielisten sanontojen avulla; 6) hypoteesini on toteutunut, eli suomen kieli on vaikeasti käännettävissä, koska Bog-danovalla oli välillä vaikeuksia venäjänkielisen sanaston kääntämisessä suomen kielestä venäjän kielelle.
Leksiko-grammatičeskie i stilističeskie osobennosti perevoda s finskogo na ruskij âzyk (na materiale knigi Antti Tuomajnena "Šahta")
Keywords: Käännöstiede, käännös, käännöstranformaatiot/ratkaisut, kieliopilliset, leksikaaliset ja stilistiset transformaatiot/ratkaisut