Suomen äännekvantiteettien merkitseminen saksankielisten alkeisoppijoiden kirjoitelmissa - Jomppanen, Kristiina (fi=Turun yliopisto|en=University of Turku|, 2018)
Suomen kielen pitkät ja lyhyet äänteet tuottavat tutkimusten mukaan suomenoppijoille haasteita. Äännekvantiteettioppositio eli pitkien ja lyhyiden äänten merkityksiä erotteleva tehtävä koskee suomessa kaikkia vokaaleja sekä suurinta osaa konsonanteista. Ilmiötä ei esiinny samassa mittakaavassa esimerkiksi saksan kielessä. Saksan ortografia eroaa suomen ortografiasta pitkien ja lyhyiden äänteiden merkitsemisessä, ja saksan kielessä äännepituus on myös kytköksissä sanapainoon toisin kuin suomen kielessä. Tässä tutkielmassa tarkastellaan saksaa ensikielenään puhuvien tekstejä ja sitä, miten niissä on merkitty suomen äännekvantiteetteja. Tutkimus edustaa sijoittuu toisen kielen oppimisen alaa ja sen keskeisimpiä käsitteitä ovat oppijankieli sekä siirtovaikutus. Aiemmissa tutkimuksissa on keskitytty lähinnä äännekvantiteettien havaitsemiseen ja tuottamiseen puheessa, mutta tässä tutkielmassa pääpaino on kirjoitetussa kielessä. Tutkimuksen aineistona on yhdeksän saksan ensikielisen suomen alkeisoppijan kirjoitelmat sekä vertailuaineistona kymmenen eri oppijan kirjoitelmat. Vertailuaineisto on moniensikielinen. Kirjoitelmista on analysoitu kaikki virheellisesti merkityt äännekvantiteetit sekä kuvattu oikeellisten merkintöjen piirteitä. Saksankielisten oppijoiden aineisto on yhtenäisempi ja sisältää jonkin verran vertailuaineistoa vähemmän virheellisiä kvantiteettimerkintöjä. Virheellisiä esiintymiä on ylivoimaisesti eniten nomineissa molemmissa aineistoissa. Virheelliset merkinnät voidaan aineiston pohjalta jakaa seuraaviin tyyppeihin: partitiiviin kytköksissä olevat tapaukset, verbintaivutukseen liittyvät tapaukset, nuoret lainasanat, esiintymät, joissa äännekvantiteetit ovat vaihtaneet paikkaa sanan sisällä sekä muut esiintymät. Näistä tyypeistä partitiiviin liittyvät esiintymät ovat suurin ryhmä. Saksankielisten informanttien äännekvantiteettien merkitseminen eroaa vertailuryhmästä määrällisesti sekä yhteneväisyydeltään. Tarkempia eroja ei voida tutkimuksessa kuvata, ja vertailuaineiston tulokset jäävät hieman hajanaisiksi pienen aineiston vuoksi. Saksan kielen ortografian vaikutus ei ole havaittavissa aineistossa. Tutkimus herättää uusia kysymyksiä partitiivin ja äännepituuksien merkitsemisen suhteesta sekä äidinkielen tarkemmasta vaikutuksesta äännepituuksien merkintään.