Fractures in older people - incidence, predictors and consequences
Piirtola, Maarit (2011-06-14)
Fractures in older people - incidence, predictors and consequences
Piirtola, Maarit
(14.06.2011)
Annales Universitatis Turkuensis D 966 Turun yliopisto
Julkaisun pysyvä osoite on:
https://urn.fi/URN:ISBN:978-951-29-4637-2
https://urn.fi/URN:ISBN:978-951-29-4637-2
Kuvaus
Siirretty Doriasta
Tiivistelmä
In older populations, fractures are common and the consequences of fractures may be serious both for an individual and for society. However, information is scarce about the incidence, predictors and consequences of fractures in population-based unselected cohorts including both men and women and a long follow-up.
The objective of this study was to analyse the incidence and predictors of fractures as well as functional decline and excess mortality due to fractures, among 482 men and 695 women aged 65 or older in the municipality of Lieto, Finland from 1991 until 2002. In analyses, Poisson’s, Cox proportional Hazards and Cumulative Logistic regression models were used for the control of several confounding variables.
During the 12-year follow-up with a total of 10 040 person-years (PY), 307 (26%) persons sustained altogether 425 fractures of which 77% were sustained by women. The total incidence of fractures was 53.4 per 1000 PY (95% confidence intervals [95% CI]: 47.9 - 59.5) in women and 24.9 per 1000 PY (95% CI: 20.4 - 30.4) in men. The incidence rates of fractures at any sites and hip fractures were associated with increasing age. No significant changes in the ageadjusted incidence rates of fractures were found in either gender during the 12-year follow-up. The predictors of fractures varied by gender. In multivariate analyses, reduced handgrip strength and body mass index (BMI) lower than 30 in women and a large number of depressive symptoms in men were independent predictors of fractures. A compression fracture in one or more thoracic or upper lumbar vertebras on chest radiography at baseline was associated with subsequent fractures in both genders.
Lower body fractures independently predicted both short- (0-2 years) and long-term (up to 8 years) functional decline in mobility and activities of daily living (ADL) performance during the 8-year follow-up. Upper body fractures predicted decline in ADL performance during longterm follow-up.
In the 12-year follow-up, hip fractures in men (Hazard Ratio [HR] 8.1, 95% CI: 4.4-14.9) and in women (HR 3.0, 95% CI: 1.9-4.9), and fractures at the proximal humerus in men (HR 5.4, 95% CI: 1.6-17.7) were independently associated with excess mortality. In addition, leisure time inactivity in physical exercise predicted independently both functional decline and excess mortality.
Fractures are common among older people posing serious individual consequences. Further studies about the effectiveness of preventing falls and fractures as well as improving care and rehabilitation after fractures are needed. Ikääntyvien ja iäkkäiden henkilöiden murtumat - ilmaantuvuus, ennustavat tekijät ja seuraukset
Murtumat ovat iäkkäillä henkilöillä yleisiä ja niiden seuraukset voivat olla sekä yksilölle että yhteiskunnalle vakavia. Murtumien ilmaantuvuudesta, vaaratekijöistä ja seurauksista on kuitenkin olemassa vain vähän edustaviin väestöaineistoihin perustuvia kohorttitutkimuksia, joissa sekä miehiä että naisia on seurattu pitkään.
Liedon Iäkkäät - tutkimuksen tavoitteina oli analysoida murtumien ilmaantuvuutta, vaaratekijöitä sekä murtumien yhteyttä ennenaikaisen toimintakyvyn heikkenemisen ja kuoleman vaaraan 65 vuotta täyttäneillä henkilöillä. Kahdentoista vuoden seurantatutkimukseen (1991–2002) osallistui 482 lietolaista miestä ja 695 naista (n=1177), ja heistä 616 henkilöä kuului toimintakyvyn muutosta kuvaavaan kahdeksan vuoden (1991-1999) seurantaan. Tutkimuksen analysoinneissa käytettiin Poissonin, Coxin ja kumulatiivisia logistisia regressiomalleja. Luunmurtumien ilmaantuvuus, vaaratekijät ja yhteys ennenaikaisen kuoleman vaaraan analysoitiin erikseen miehillä ja naisilla. Seuranta-aikana (10 040 henkilövuotta [HV]), 307 (26 %) henkilöä sai yhteensä 425 murtumaa. Murtumista 77 % sattui naisille. Minkä tahansa murtuman ilmaantuvuus oli naisilla 53.4 / 1000 HV (95 %:n luottamusväli [95 % CI]: 47.9 – 59.5) ja miehillä 24.9 / 1000 HV (95 % CI: 20.4 – 30.4). Kaikkien murtumien ja lonkkamurtumien ilmaantuvuus kasvoi iän myötä, mutta rannemurtumien ilmaantuvuus ei ollut yhteydessä ikään. Kahdentoista seurantavuoden aikana ei havaittu tilastollisesti merkitsevää muutosta murtumien ikävakioidussa vuosittaisessa ilmaantuvuudessa.
Murtumien vaaratekijät liittyvät kaatumisiin sekä luun haurastumiseen liittyviin tekijöihin, ja niissä oli eroja miesten ja naisten välillä: naisilla käden heikko puristusvoima ja normaali tai alhainen kehon painoindeksi (BMI) sekä miehillä depressiivisten oireiden suuri määrä. Kompressiomurtuma yhdessä tai useammassa rintarangan tai ylemmän lannerangan nikamassa ennusti itsenäisesti tulevia luunmurtumia sekä miehillä että naisilla.
Kahdeksan vuoden seuranta-aikana alakehon murtumat lisäsivät ongelmia liikkumiskyvyssä ja päivittäisistä toiminnoista selviytymisessä (ADL) sekä lyhyen (0-2 vuotta) että pitkän (2-8 vuotta) seurannan aikana. Yläkehon murtumat ennustivat ongelmia päivittäisistä perustoiminnoista selviytymisessä pitkän seurannan aikana.
Miesten (Hazard Ratio [HR] 8.1, 95 % CI: 4.4-14.9) ja naisten (HR 3.0, 95 % CI: 1.9-4.9) lonkkamurtumat sekä miesten olkavarren yläosan murtumat (HR 5.4 95 % CI: 1.6-17.7) lisäsivät ennenaikaisen kuoleman vaaraa. Vapaa-ajan fyysisessä harjoittelun vähäisyys ennusti itsenäisesti sekä ennenaikaista toimintakyvyn heikkenemistä että kuolemaa.
Murtumat ovat iäkkäillä henkilöillä yleisiä ja niillä on vakavia seurauksia. Tarvitaan lisää tutkittua tietoa tehokkaista kaatumisten ja murtumien ehkäisymenetelmistä. Myös murtumapotilaiden hoitoa ja kuntoutusta tulee kehittää.
The objective of this study was to analyse the incidence and predictors of fractures as well as functional decline and excess mortality due to fractures, among 482 men and 695 women aged 65 or older in the municipality of Lieto, Finland from 1991 until 2002. In analyses, Poisson’s, Cox proportional Hazards and Cumulative Logistic regression models were used for the control of several confounding variables.
During the 12-year follow-up with a total of 10 040 person-years (PY), 307 (26%) persons sustained altogether 425 fractures of which 77% were sustained by women. The total incidence of fractures was 53.4 per 1000 PY (95% confidence intervals [95% CI]: 47.9 - 59.5) in women and 24.9 per 1000 PY (95% CI: 20.4 - 30.4) in men. The incidence rates of fractures at any sites and hip fractures were associated with increasing age. No significant changes in the ageadjusted incidence rates of fractures were found in either gender during the 12-year follow-up. The predictors of fractures varied by gender. In multivariate analyses, reduced handgrip strength and body mass index (BMI) lower than 30 in women and a large number of depressive symptoms in men were independent predictors of fractures. A compression fracture in one or more thoracic or upper lumbar vertebras on chest radiography at baseline was associated with subsequent fractures in both genders.
Lower body fractures independently predicted both short- (0-2 years) and long-term (up to 8 years) functional decline in mobility and activities of daily living (ADL) performance during the 8-year follow-up. Upper body fractures predicted decline in ADL performance during longterm follow-up.
In the 12-year follow-up, hip fractures in men (Hazard Ratio [HR] 8.1, 95% CI: 4.4-14.9) and in women (HR 3.0, 95% CI: 1.9-4.9), and fractures at the proximal humerus in men (HR 5.4, 95% CI: 1.6-17.7) were independently associated with excess mortality. In addition, leisure time inactivity in physical exercise predicted independently both functional decline and excess mortality.
Fractures are common among older people posing serious individual consequences. Further studies about the effectiveness of preventing falls and fractures as well as improving care and rehabilitation after fractures are needed.
Murtumat ovat iäkkäillä henkilöillä yleisiä ja niiden seuraukset voivat olla sekä yksilölle että yhteiskunnalle vakavia. Murtumien ilmaantuvuudesta, vaaratekijöistä ja seurauksista on kuitenkin olemassa vain vähän edustaviin väestöaineistoihin perustuvia kohorttitutkimuksia, joissa sekä miehiä että naisia on seurattu pitkään.
Liedon Iäkkäät - tutkimuksen tavoitteina oli analysoida murtumien ilmaantuvuutta, vaaratekijöitä sekä murtumien yhteyttä ennenaikaisen toimintakyvyn heikkenemisen ja kuoleman vaaraan 65 vuotta täyttäneillä henkilöillä. Kahdentoista vuoden seurantatutkimukseen (1991–2002) osallistui 482 lietolaista miestä ja 695 naista (n=1177), ja heistä 616 henkilöä kuului toimintakyvyn muutosta kuvaavaan kahdeksan vuoden (1991-1999) seurantaan. Tutkimuksen analysoinneissa käytettiin Poissonin, Coxin ja kumulatiivisia logistisia regressiomalleja. Luunmurtumien ilmaantuvuus, vaaratekijät ja yhteys ennenaikaisen kuoleman vaaraan analysoitiin erikseen miehillä ja naisilla. Seuranta-aikana (10 040 henkilövuotta [HV]), 307 (26 %) henkilöä sai yhteensä 425 murtumaa. Murtumista 77 % sattui naisille. Minkä tahansa murtuman ilmaantuvuus oli naisilla 53.4 / 1000 HV (95 %:n luottamusväli [95 % CI]: 47.9 – 59.5) ja miehillä 24.9 / 1000 HV (95 % CI: 20.4 – 30.4). Kaikkien murtumien ja lonkkamurtumien ilmaantuvuus kasvoi iän myötä, mutta rannemurtumien ilmaantuvuus ei ollut yhteydessä ikään. Kahdentoista seurantavuoden aikana ei havaittu tilastollisesti merkitsevää muutosta murtumien ikävakioidussa vuosittaisessa ilmaantuvuudessa.
Murtumien vaaratekijät liittyvät kaatumisiin sekä luun haurastumiseen liittyviin tekijöihin, ja niissä oli eroja miesten ja naisten välillä: naisilla käden heikko puristusvoima ja normaali tai alhainen kehon painoindeksi (BMI) sekä miehillä depressiivisten oireiden suuri määrä. Kompressiomurtuma yhdessä tai useammassa rintarangan tai ylemmän lannerangan nikamassa ennusti itsenäisesti tulevia luunmurtumia sekä miehillä että naisilla.
Kahdeksan vuoden seuranta-aikana alakehon murtumat lisäsivät ongelmia liikkumiskyvyssä ja päivittäisistä toiminnoista selviytymisessä (ADL) sekä lyhyen (0-2 vuotta) että pitkän (2-8 vuotta) seurannan aikana. Yläkehon murtumat ennustivat ongelmia päivittäisistä perustoiminnoista selviytymisessä pitkän seurannan aikana.
Miesten (Hazard Ratio [HR] 8.1, 95 % CI: 4.4-14.9) ja naisten (HR 3.0, 95 % CI: 1.9-4.9) lonkkamurtumat sekä miesten olkavarren yläosan murtumat (HR 5.4 95 % CI: 1.6-17.7) lisäsivät ennenaikaisen kuoleman vaaraa. Vapaa-ajan fyysisessä harjoittelun vähäisyys ennusti itsenäisesti sekä ennenaikaista toimintakyvyn heikkenemistä että kuolemaa.
Murtumat ovat iäkkäillä henkilöillä yleisiä ja niillä on vakavia seurauksia. Tarvitaan lisää tutkittua tietoa tehokkaista kaatumisten ja murtumien ehkäisymenetelmistä. Myös murtumapotilaiden hoitoa ja kuntoutusta tulee kehittää.
Kokoelmat
- Väitöskirjat [2771]